Sve agresivnija nacionalna televizijska kampanja za pristup Europskoj uniji pokazala je ono što smo, ustvari, već odavno shvatili – vlast nas smatra budalama.
![Pitali ste o Europskoj Uniji?](https://www.ravnododna.com/wp-content/uploads/2011/11/eu1-360x200.jpg)
Bit demokracije je manipulacija jer se u mase ne možeš pouzdati da će izabrati pravog čovjeka ili glasati za pravu odluku, pa ih kroz propagandu mora usmjeravati prosvijetljena, inteligenta manjina koja vlada. Tako je prije sto godina govorio Edward Bernays, otac odnosa s javnošću, prema čijim se napucima provodi i većina današnje političke, ekonomske i svake druge promidžbe.
Osnovno obilježje reklame je pretjerano hvaljenje proizvoda ili pojave. Reklama u sebi sadrži uglavnom neistinita ili poluistinita obilježja. Tako se tvrdi u jednom opisu pojma „reklama“.
Kako se u ove definicije uklapa marketinška ofenziva na nacionalnim televizijama pod kodnim imenom „Pitali ste o Europskoj uniji“? Manipulacija je očita, neistine i poluistine nije teško raskrinkati, no što je s prosvijetljenom i inteligentnom manjinom koja nas želi nagovoriti da zaokružimo DA na referendumu? Tu se Bernays malo zeznuo; dok bi se o inteligenciji naših vladajućih još i moglo raspravljati na pojedinačnoj bazi, o prosvjetljenosti nema ni govora.
Ali zato naša manjina zna trošiti novce. Petnaest milijuna kuna je, navodi se po medijima, utrošeno u TV-spotove koji su trenutačno, barem u virtualnom prostoru, predmet opće sprdnje. Zašto? Nemaštoviti su, jadni, primitivni i svoje konzumente tretiraju poput zadnjih budala. Eto zato. I zato što je neshvatljivo da je promidžbeni produkt za jednu tako „bitnu stvar“ odrađen ispod svake redateljske, scenarističke i montažerske razine.
A sve je plaćeno našim novcem. To se dogodilo i u Irskoj, pa kako saznajemo od političara s najluđim HSP-ovskim prezimenom ikada, narod je zbog toga tužio vlastitu Vladu i – dobio. Danijel Srb također tvrdi i da je Slovenija isti posao odradila za 125 tisuća eura, a da od naših 15 milijuna kuna vladajuća stranka planira i sebi snimiti koji promidžbeni spotić. Iz aktualne uskokovske perspektive, to zvuči sasvim logično.
Naturščici odjeveni u bećare, ribare, studente i slučajne prolaznike, koji nespretno, bez imalo spontanosti i životnosti u glasu, zabrinuto otkrivaju svoje EU-strahove Mariju Andušu ili već nekom dežurnom spikeru, nedužne su žrtve u ovom školskom primjeru demagogije i indoktrinacije. Osnovna su to dva obilježja bezbrojnih eurofilskih TV-spotova, koje njihovi autori niti ne pokušavaju maskirati. Shematski plan po principu pitanje-odgovor preko kojeg saznajemo da će nam EU velikodušno dopustiti da lovimo ribu u našem moru, pijemo domaću rakiju i povoljno skidamo glazbu s interneta, ukratko da radimo sve ono što smo – ovakvi izolirani – mogli i do sada, ne posjeduje nijedan profesionalni, umjetnički ili racionalni element koji bi nekoga mogao uvjeriti u nešto. Skeptici će ostati skeptični, neodlučni će postati skeptični, a eurofile ionako ne treba nagovarati – to je poprilično moguć rezultat ovog prosvijetljenog i inteligentnog ulaganja 15 milijuna kuna. Dalje>>